Prevedeno za Henrija by shadow
Sve što znam...
znam samo zato što volim.
Lav Tolstoj - "Rat i mir"
Jasna Poljana Tollstojevo imanje 1910.g.
Lav Tolstoj, autor romana "Rat i mir" i "Ana Karenjina" je najslavniji pisac na svetu.
Dragi?
Odriče se privatne imovine i zagovara pasivni otpor. Neki ga čak smatraju živim svecem.
Oh, dragi.
Fokusira se na širenju svoje doktrine i sa svojim prijateljem Vladimirom Čertkovim osniva širom sveta Tolstojevski pokret.
Moskva, Glavno sedište Tolstojevskog pokreta
O seksu?
Imaš 23.
Nisu baš lake godine za apstinenciju, zar ne?
Tolstoj ne odobrava seksualne odnose. To znam. - On ih prezire, u stvari.
Pa ne mislim da pobijam poentu, ali prošlog leta sam sredio za služitelja
koji je nastavio da razvaljuje dve kućne pomoćnice, samo tako.
Bio je vrlo uzrujan.
To ne bi bio problem sa mnom. Ja sam vegetarijanac.
Ja sam neženja.
I vegetarijanac sam, takođe.
Moj dragi dečače ako postaneš Tolstojev privatni sekretar,
dobio bi veliki poklon.
Vladimire Grigoroviču, imajte na umu da ja razumem
kakvu privilegiju taj položaj predstavlja.
Ali od kad sam postao Tolstojevac, postao sam toliko nestrpljiv da učim,
da raspravljam o idejama, da se usavrši moja duša.
Da. U redu...
Imamo mnogo posla ako ćemo ići za njegovim radom sa ljudima.
Mi? - Da, mi.
Ako možemo da podstaknemo širenje pasivnog otpora,
samo razmisli o tome,Valentine.
Hiljade i hiljade običnih Rusa,
otupelih od vekovnog političkog i duhovnog ugnjetavanja.
U ime istine i slobode. - Istina i sloboda. Da, da..
Ali, ipak, postoji mnogo, mnogo neprijatelja.
Neprijatelja? - Dođi.
Careva policija.
Pratiće te sada kada izađeš odavde...
i Crkva neće prezati ni pred čim da ga vratimo u ovčaru.
I onda, naravno, tu je grofica.
Njena uporna privrženost privatnom imanju i javna kritika našeg pokreta.
Ali poenta je, da treba čoveka tvojih intelektualnih sposobnosti blizu sebe.
Nekoga ko razume njegove ciljeve.
I još uvek mi ne dopuštaju da ga vidim.
Drže me u kućnom pritvoru
Imam još jedan zadatak za tebe, dragi moj.
Želim da vodiš dnevnik za mene.
Moram da znam šta se dešava u Jasnoj Poljani.
Da mi javite ko posećuje kuću,
ili kakva priča o autorskim pravima za njegov rad, ili kakav kontakt sa crkvom,
sve što grofica kaže.
Sve? - Ona je veoma, veoma opasna.
Srećan put, dečače moj.
I zapamti šta sam rekao.
Sve zapisuj.
Kočijašu!
Dobro jutro, grofice.
Snimaš li? Da li snimaš? - Snimam.
Geofice? Grofice?
Nije bitno.
ako mi srce prestane da kuca, ipak bih išao danas da jašem.
Vaš puls je moja odgovornost.
Ne. Moja je. - Dobro.
Ako morate da jašete, insistiram, obucite kaput.
Iako je sunce, hladno je. - Oh, ovo!
To je nemoguće! Ti ljudi su paraziti!
"Grofica Tolstoj je otuđena od svoga muža.
Oni jedva i da govore."
I tračare o nama u Parizu.
"Oni ne dele ni sličan pogled na religiju ili politiku".
Misliš da nije tačno?
Mislim da se to nikoga na svetu ne tiče.
Šta to radiš? Zašto zapisuješ sve što pričamo? Ne radi to.
Dušane Petroviču, jel' opet piskaraš?
Oh, Lavočka, zašto se tako oblačiš?
Šta to znači, kao šta? - Kao čovek koji čuva ovce..
To ne znači da vas vređa.
Ti si grof, zaboga.
Dragi, gde ideš?
Na jahanje sa Sašom. Ne čekaj nas za ručak
Lave Nikolajeviču, zaboravili ste kaput.
Dušane, brineš li se? - Da, zato što odbijate da vodite računa o sebi.
Vladimir Grigorovič je osnovao Teliatinki, kao centar za pokret.
Ovde smo svi jednaki, znaš, kao što nas je učio Tolstoj.
Ovo je mesto slobode.
Prekrasan dan. - Da, ali ćemo platiti za to.
Alatnica je tamo.
Onamo je sala za sastanke, a ovde su spavaonice.
Našao sam ga!
Dobar dan. - Da, zdravo.
Očekivali smo vas jutros u Jasnoj Poljani.
Kao prvo. - Kao prvo?
Moraćete rano na put. Udaljeno je gotovo dva sata.
Unapred se radujem tome. - Da. Ti si srećnik.
Svi ti zavidimo.
Vidimo se ujutru.
Ako smo pošteđeni.
Tačno.
I van.
Unutra.
Emma, možeš li da dođeš? Trebamo te u kući.
Uđite.
Donela sam ti čašu čaja. - Veoma ljubazno od vas.
Ovo je tvoj prvi dan.
Uživaj u njemu.
Upoznao si Sergejenka?
Sinoć, da.
Šta misliš?
Mislio sam da izgleda vrlo iskren.
Hvala.
Šta?
Je li to ono što misliš? - Mislim da je...
Mislim, tek sam stigao. Kako se zoveš?
Maša. Ali bi ipak trebalo da govoriš ono što misliš.
Mislim, ne samo o njemu.
Kao što bi trebalo i svi mi.
Da.
Oprosti.
Hvala za čaj.
On je žalostan, stari, neinventivan škrti mazgov,
ali, da, on je iskren.
Ima li koga?
Sklonite se s puta.
Halo?
Ah. Oprostite.
Vi...
Vi ste novi sekretar? - Da. Valentin Fedorovič Bulgakov.
Tata je izašao. Možete sačekati na spratu u biblioteci
Tako mi je drago što si ovde.
Tako se radujem.
Nazdravlje. - Oprostite. Namučen sam.
Kijam ponekad kad sam nervozan.
Da.
Pa Vladimir Grigorovič mi je već pisao o vama nadugačko.
Ne treba mi to. Ono što mi treba je tvoja pomoć.
Moj manifest protiv vlade je težak posao.
Počinili su svoja idiotska zlostavljanja brže nego što ih mogu popisati.
Da.
Tu je i nova knjiga, kompendijum. - V. Grigorovič mi je rekao sve o tome.
Kaže da kažete da sve svetske religije dele zajedničke istine.
To je vrlo uzbudljivo. - Ne, jednu istinu, jednu...
Jedan jedinstveni organizacioni princip. A možeš li pogoditi šta je to?
Um... - Da?
Ljubav... Ljubav... Jednostavno...
Da, ali želim da govorim o tebi.
Kako si ti? Kako si putovao?
Hajde, sedi.
Rođen sam na toj sofi. Ne, ne, sedi, sedi.
Ja, moj brat, moja deca,
njih pet ili šest, barem. Upravo ovde.
Čestitam.
Pa, čitao sam tvoje eseje.
Kako napreduje posao?
Dečače moj, šta je to?
O, uzrujao sam te nečim? - Ne.
Je li bilo zbog sofe? Mislim, to je samo sofa.
Sofa je prekrasna.
Ja...
Ja sam veoma srećan...
Vrlo ste ljubazni prema meni.
Vidite, ja sam niko, a vi ste Lav Tolstoj...
I vi mene pitate o mom radu.
Doneću ti čašu čaja. - Da. - Odmori se sada.
Da, jer ima posla za nas obojicu, da radimo... zajedno!
Da.
Bože.
Ova mašina, to je zaista najneobičnija stvar.
Mama, ti ljudi nemaju ništa.
Ne, nije nedostatak zemlje razlog što mužik živi u siromaštvu.
Siromašni su jer su nevoljni i piju previše.
Ne predlažem da im se da zemlja. Privatna imovina je osnovni problem.
Mi bi trebalo našu da damo. - Zaboga. Kome da je damo?
Da, tačno. Mislim, ovo je smešno.
Misliš da su seljaci, zbog siromaštva, nekako moralno superiorni.
Verujem da bogatstvo korumpira sve nas.
Da, mislim.
To je osnovni princip pokreta. - Oh, Bože, znam sve o pokretu.
Kad bi seljaci imali novac, ne bi bili okruženi kao mi
sa poslugom koja košta 10 rubalja mesečno. - Ne.
Trošili bi ga na piće i kurve.
Valentine Fedoroviču.
Šta ti misliš? - Čaj.
Misliš li da će i kroz 50 godina ljudi jesti dok odrasli muškarci hodaju okolo
čekajući na njihove ruke i noge?
Ja m.. Ja mislim... - To je dobro.
Nazdravlje. - Prestani da piskaraš.
Mislim, svi vi mislite da je Hristos, zar ne?
On misli da je Hristos. - Nisam...
Ne verujem da je Lav Nikolajevič Hristos.
Hristos je Hristos ali, uh... - Šta "ali"?
Verujem da je jedan od proroka. Bog govori kroz njega.
Prepoznajem ritam u njegovom glasu.
Oh, Bože, ovo je nepodnošljivo.
Nije ni čudo što se osećam usamljeno. Okružena sam moronima.
Mama, postaješ smešna. - Oh, jesam li?
Moram da sedim ovde i slušam ovaj razgovor o ljubavi i Bogu i jednakosti,
Znajući sve to vreme, vrlo dobro,
da se grof velikodušnosti ovde sprema da da sve što imamo.
Zašto sada nastavljaš o tome?
Zašto misliš da treba da profitiram od onog što sada radim?
Što znači samo da je za dobrobit ljudi.
Prekinite pisanje!
Prekinite pisanje, odmah!
U odbranu mog poklona, dopustite da vam pokažem.
Nešto izuzetno, zaista.
Na isti način sada, društvo gladi, puno podvojenosti
Razumem, ne samo svojim umom, ili srcem, -To je vaš glas.
već i u duši, da je egzistencija
nekoliko desetina hiljada... - To je vaš glas.
Čudesno! Divno!
Dosadno je.
Zameniće ga drugi izvanredan izum.
Izvinite me, molim vas.
Bez obzira šta svi učeni ljudi u svetu kažu...
Lav Nikolajevič je pokupio nešto od "Luddite", bojim se.
To je zločin.
I ne jedini počinjen jednom, nego neprestano.
Znao sam da sam ja, sa svojim luksuzom - postiđen...
Tako je bolje.
To je lepo.
Veoma lepo, zaista
Da li tvoji roditelji često govore jedan drugome, tako otvoreno?
Mama ne razume ciljeve moga oca,
ne, otkako je njegov rad kao pisca postao sekundaran.
Ljuti je njegova posvećenost duhovnom životu.
Ratuju oko toga godinama.
Pa, siguran sam da mu želi dobro...
Vidim finog mladića pred sobom. Bistre oči, lep izgled,
stvarno naočit na neki neobičan način.
Hva... Hvala vam, grofice.
Oh, molim te, zovi me Sofja Andrejevna.
Ne držimo ovde do formalnosti, ako si možda primetio.
Ne, ne. Toliko mladih ljudi danas
pokvare svoje dobre izglede sa gubitničkim životom, ali ti...
Oh, ti si pravi Tolstojevac, mogu to da kažem.
Hvala vam. Moram da kažem, neizmerno se divim vašem mužu.
Oh, veoma dobro. Odlično. On to voli.
Njegove ideje su lepe. Socijalna pravda, sam koncept...
Da, da, veoma je zahvalan što ste mu pomogli.
I sam mi je to rekao. Mislim da je prilično iznenađen
da mlad čovek kao ti može biti toliko vredan.
Znaš, kad je bio tvojih godina, bludničio je na Kavkazu.
Nije mu bilo dovoljno toga.
Da, pisao je o tome.
Čak mi je davao kopiju, tako da sam mogla da pročitam sve detalje.
Želiš li još malo džem? - Da, hvala.
Pročitali ste "Rat i mir"? - Da, mnogo puta.
Dva puta.
Znaš, kad je Lav jpisao to... Oh, ovo je bilo odavno,
mnogo pre nego što je Čertkov stvorio tu monstruoznost u Teliatinki,
nad celom tom lažnom religijom i revolucionarnim bezumljem.
Usput, šta misliš o Čertkovu? - Pa, mislim da je on...
Mislim da mi je dao divnu priliku. - Da, ali možeš da vidiš da je naduvena budala,
kao samouslužni puritanski idiot.
Moram reći, da je veoma prijatno odkad je u kućnom pritvoru.
Tačno.
Pa, ipak, kada je pisao, sredinom 60-tih,
imao je običaj da mi donese da kopiram stranice svaki dan
jer sam jedino ja mogla da razumem njegov rukopis i beleške.
Znaš li da sam iskopirala "Rat i mir" šest puta?
Šest puta?
Mogla bih da razumem, takođe, njegove namere.
Tako bismo svakog popodneva pili čaj razgovarali o promenama.
A ja bih mu rekla,
"Znaš, Nataša ne bi govorila tako Princu Andreju. Nijedna žena ne bi. "
Ili, "Pjer je previše prost ovde. On nije idiot. "
I znaš, takve stvari.
Ali ja više nisam važna...
Moraš da mi pomogneš, Vladimire Fedoroviču. - Valentin.
Oh, Valentine Fedoroviču.
Samo želim najbolje za mog supruga i svoju porodicu.
Da je samo za mene, mogla bih da tolerišem situaciju,
ali ne mogu stajati po strani dok kradu baštinu moje dece.
Pa, ne verujem da iko želi da to uradi... Ja ne. Mislim...
Krađi se protivi sam princip Tolstojevske misli.
Imam mali poklon za tebe.
Vi?
To je dnevnik.
Svako bi trebalo da vodi dnevnik.
Da, to je ovde trenutno, veoma popularno.
Zavitlavaš nas.
Ali se nadam da ćeš napisati istinu.
Pa, to možda i neće biti tako lako.
Oh, gluposti. Slušao si svoje prijatelje na Teliatinki.
Ne, ne, samo zapisuj šta vidiš oko sebe.
Šta ti vidiš.
Završio si za danas?
Nisam mu potreban popodne. Mislio sam... da se vratim ovde...
i pomognem ti.
Znaš, Lav Nikolajevič smatra sebe liberalnim
ali ne odobrava da žena radi težak fizički posao.
Ne nalaziš da je to reakcionarno? - Ne. Mislim da je slatko.
Mislim da si ti reakcionaran.
O čemu pričate kad si s njim?
Mi, uh...
Zašto si pocrveneo? - Nisam.
Pričamo o meni.
Zaista? - Da..
Želi da zna o mojoj porodici, o mom vaspitanju.
O mojoj povezanosti s Bogom i mojim odnosima sa ženama.
Ooh.
U kakve odnose spada ovo?
U redu, u redu je.
Uh!
Odlično urađeno.
Imala sam ljubavnika pre nego što sam došla ovde.
Bio je direktor u školi gde sam predavala.
Bio je oženjen.
Bio je srećno oženjen. Bilo je teško.
Mogli smo da vodimo ljubav jedino u školi. - U školi?
U gimnaziji, nakon što devojke odu.
Shvatam... Shvatam...
Oh! Tu si. - Jesam li te uznemirila?
Ne.
Ne, nalazim da ti... Ja... Ja... Ja cenim tvoju iskrenost...
Ali mi ne odobravaš? - Ne!
Vidim ti u očima. - Nikako.
Ne... mislim, seksualno ponašanje...
i odnosi...
kako dva muškarca, ili dve žene...
ili muškarca i žene...
životinja, kombinuju njihovi fizički delovi,
Mislim da sam potpuno neutralan.
Slušaj ti.
Ti si prevarant.
Isti si kao Sergejenko. Mislim, zbog čega bi te drugog zaposlili.
Nije pošteno. - Briga me što nije pošteno, ali je istina.
Tako je.
Ja odoh. - Radi kako hoćeš.
Valentine Fedoroviču?
Da?
Zaboravio si konja.
Jesam.
Gde je tata?
Sanjao sam san noćas, o tatarskoj devojci. Poznavao sam je u ratu.
Devojka koja je umrla?
Ne, ne, ne. Samo devojka sa kojom sam imao seksualni odnos.
Ponekad smo to radili dva puta na dan.
Nazdravlje.
Nikada nisam zaboravio vreme provedeno s njom.
Položaje naših tela, i ukus njenog.
To je bilo veoma davno. Zbilja, ne morate da mučite sebe.
Mučim? Ti nisi nevin, jesi li?
Pa, pokušavam da budem Mislim, pokušavam da...
Da budeš šta, da budeš dobar Tolstojevac?
Dopusti mi da te uverim da ni ja sam nisam vrlo dobar Tolstojevac.
Trebalo bi da dva puta razmisliš pre nego što me pitaš za bilo kakav savet.
"Mučenje."
Zvala se Kalija.
Ona je sada stara žena.
Seda kosa, staro telo, kao ja.
Teško da pamti moje ime, pretpostavljam. Možda je i umrla.
Misliš li da je sve to značilo nešto?
Kako to mislite?
Pa, mislim, ta mala romansa.
Ima li nekog značenja u tome?
Pa, rekao bih...
Mislim, mislim da sam pročitao, da vi kažete da fizičko telo nije realno.
Da je sve to iluzija.
O, rekao sam ja mnogo šta. Ali šta ti kažeš?
Šta ti misliš?
Ne znam...
Ne znam ni ja...
Oh, pomiriši to.
Jorgovan. Tačno, jorgovan.
Jače miriše kad zalazi sunce. - Jel'?
Tata!
On je slobodan!
Slobodan je!
Vraća se!
Prijatelju moj...
Došao je da ponovo pokuša da ubedi tvog oca da promeni testament,
da da autorska prava kao poklon čovečanstvu.
Gmizavac. Tati ne pada na pamet.
Ne može sam da se brani protiv ovih lopova.
Ti si dobar sin, dragi moj.
Ništa od te lažne čednosti ili izmišljene religije.
Želela bih da su mi sva deca kao ti.
Vladimire Grigoroviču, kakvo iznanađenje.
Sofja Andrejevna.
Srećan sam što te vidim. - I ja sam srećna kad si ti srećan.
Dođi, dođi, prijatelju moj.
Moramo da razgovaramo o velikom poslu.
Sećan sam što sam na trenutak nasamo s tobom, Valentine.
Izgleda da je došlo do neke zabune. - Kako to misliš?
Pa, šalješ mi non-stop komentare na Tolstojevo pisanje,
i to je sve vrlo zanimljivo, ali ne i vrlo korisno.
Gledaj, moram da znam šta se događa sa Sofjom Andrejevnom.
Treba videti je li do sada potkopala najbolje namere svog muža.
To i nije tako očigledno za mene.
Žena ne razume ništa od onoga što smo radili.
Jednostavno želimo podeliti Tolstojeva dela najširoj mogućoj publici.
Mogu biti samo delimično koristan gospodaru
ako ne znam šta se događa.
Opstanak našeg pokreta zavisi od toga.
Veličao si naš rad? - Jesam.
I zajedničke ideale? - Zato sam ovde.
Vrlo dobro.
Dobro jutro, dragi. - Dobro jutro.
Imaš li nešto protiv ako se pridružim? - Nemam, naravno, draga moja...
You know,
Prilično je ludo, dragi moj, kako te ljudi ismejavaju.
O čemu to pričaš? - Čak i seljaci.
Čula sam kako ti se smeju zbog toga u konjskoj štali.
Hm? Zbog čega?
Zbog čega se smeju?
O činjenici da postaješ senilan debelii, sredovečni laskavac.
Tvoja strast za Čertkovim postala je vic.
Gajim veliku naklonost za Vladimira Grigoroviča.
Neka se smeju ako misle da je to tako zabavno.
To nije zabavno, dragi. To je bolesno. Nije normalno.
Držiš do svake njegove reči. - Imamo veliki zajednički posao.
Vi nemate ništa zajedničko.
Ti si genije, a on je ulizica i perverznjak.
Zato što razume ono što pokušavam da uradim?
I zato što pokušava da mi pomogne da to ostvarim?
On te samo koristi. Samo što ti to izgleda ne vidiš.
Oh, to je apsolutna glupost.
Taj ćelavi, debeli, idiot te... - Nemoguće je da me odvratiš.
Sada, ostavi me na miru, zaboga. Ti si kao razmaženo dete.
Voliš li me, Lavočka? - Naravno da te volim.
Zašto me, onda, izdaješ ovako? - Zašto to kažeš?
Zbog testamenta.
Novog testamenta.
Nema novog testamenta.
Da li ga ima Čertkov? - Nema novog testamenta.
Da, ali je on zbog toga ovde, zar ne?
Pričali ste o tome, ti i tvoj dečko. Planirali ste to.
Nemaš srce za ljude koji te zaista vole.
Više voliš da te zavode šarlatani i obmanjuju ulizice,
sve u ime ljubavi. Ne možeš da voliš čak ni sopstvenu decu.
Ne možeš da voliš ni mene. Gde je testament?
Nema novog testamenta!
Obećaj mi onda da ga nikada neće ni biti.
Rekao sam ti... istinu.
Pusti me sada da radim.
Hoćeš li?
Lepo, otići ću na stanicu i baciću se pod voz.
Gospođa Tolstoy postaje Anna Karenina.
Vidi kako će se štampi to dopasti.
Ovo je nepodnošljivo. Ne treba tebi muž, treba ti grčki hor!
Maša?
Maša...
Pomeri knjigu. - Šta? - Tvoju knjigu.
Oprosti. Oprosti.
Jel' tako dobro?
Šta? Šta je to?
Šta je to? - Ti si stvarno nevin? - Pa?
Oh, ne, ne, ne. Zadirkujem, zadirkujem.
Bilo je divnol, zaista. - Mogao bih to ponovo.
Pusti da probam opet. - Bilo je divno.
Zaista? - Da.
Zagrli me.
I gore.
To je dobro. Povuci sa tvoje strane.
Tamo.
Drži čvrsto.
To je to, zategni da bismo mogli da je pročitamo.
Desno, desno čvrsto zabodi dole u zemlju.
Ne želimo da ga vetar obori.
To je dobro.
Oprosti.
Zašto si došla ovde, Maša?
Šta misliš? Šta ti misliš?
Ne poštuješ nijedna pravila ovde.
Zato... zato što se ovde ne radi o pravilima.
Ne za Tolstojevce, bilo kako.
Valentine Fedoroviču.
Šta je? - Otvori vrata.
Nisam trenutno raspoložen.
Da, dobro. Lav Nikolajevič je u prizemlju. Želi da te vidi.
Kaži Lavu Nikolajeviču da... silazim dole odmah.
Da. I reci Mariji Filipovnoj da možemo koristiti pomoć drugoga u kuhinji.
Hoću, ako je vidim. - Ako je vidiš, da.
A ako hoćete da se ponašate kao zečevi, trebalo bi da živite u šumi.
Idem prvi. Daj mi, daj mi pet minuta, važi?
Hajde. To je dečak.
To je moj dečko.
I ti isto, dođi.
Ti si prekrasna, ti si upravo prekrasna, prekrasna.
I ti si, i ti si, sine.
Pogledajte tu ljubav u njemu. To je kao...
Isus koji pati za decom.
Sve to. - Znam, starac je jako ružna stvar. Da.
Hej, dečače moj! Hej!
Dođi i poljubi me.
A ko je to? Marija Filipovna.
Oh, vas dvoje izgledate tako dobro.
Očigledno je da vam život ovde odgovara.
Nazdravlje, dečače. Zbog čega si sada nervozan?
Sedi. Sedi.
Oh, Maša, draga moja.
Valentin mi kaže da ste vi veliko blago u Teliatinkiju.
Tvrdi da ste vrlo nadaren učitelj.
Srećni smo da ste vi s nama.
Šta si to uradio?
Šta ti misliš? - Upravo si ubio živo stvorenje.
Imaš li nešto da kažeš?
Apsurdno je, to je sve. - Šta hoćeš da kažeš?
Oprosti, ali to je komarac. - Oprosti mu. Nije od pomoći.
On je mnogo bolji Tolstojevac od mene.
To nije poruka koju želimo da šaljemo.
Molim te, sedni.
Vrlo dobro
Tata, od majke:
"Poživčanila. Stop. Nesanica. Stop. Puls 100. Stop.
Molim te dođi kući."
Pa...
Jesi li bolesna? Ili šta je?
Oh, mnogo mi je bolje, sad si ti ovde.
Nije dobro, znaš, sve to... Sve si nas isprepadala.
Stvarno? Ne, ne verujem ti. Tebe nisam..
Ja sam tvoja ptičica. Znaš kako cvrkućem.
Onda je ovo bilo neka vrsta ljubavnog zova, pretpostavljam.
Vratilo te meni.
Zašto? Zašto, zašto, zašto to radiš?
Živimo na selu a ti insistiraš da sagradimo operu!
Šta fali malom miru nekad i sad?
Pogledaj me!
To sam ja. Ovo je ono što si oženio.
Možda ćemo biti stariji, možda smo stari,
ali sam još uvek tvoje malo pile.
A ti si uvek moj veliki pevac. - O, šteta za njega.
Oh, hajde, zapevaj mi.
Ne. Ne.
Ne, ne, ne.
Zapevaj mi.
Voliš li me? - Volim, volim, volim.
Želim da me voliš.
Hoću.
Moram ti reći da izgledaš prekrasno uz svetlost vatre.
Misliš da izgledam prekrasno u mraku.
Maša.
Ne bi me ni pogledao.
Ja...
Bilo je teško, pred drugima... - Nije bilo teško u tvom krevetu...
kada smo bili samo ti i ja pred Bogom.
Nisam siguran da sam bio svestan Boga.
Znači zbog mene si zaboravio Boga? - Ne. Nikada.
Da. Da. samo na trenutakt.
Zaboravio si pravila a zapamtio ljubav.
Kod tebe sve zvuči jednostavno. - I jeste jednostavno.
Mislim, ono što smo mi radili to muškarci i žene rade.
To su i pre radili, to će i nastaviti da rade.
Dotakli smo jedan drugog.
Kada smo stajali pripijeni zajedno, prošlo je nešto izmđu nas.
Nešto istinsko.
A to je izdaja čega?
Ničega.
Ali ti se bojiš.
Sve tvoje ideje.
Ah, ona je želela da vas pitam o novom testamentu.
Ali kako je znala da uopšte postoji?
Pa, tvrdi da je Lav Nikolajevič rekao da bi mogao gledati na skici.
Pa, uh, on očigledno ne razmišlja trezveno.
I sada moramo da se borimo sa njenim sitnim zamkama.
Meni ne izgledaju tako sitne. - Molim?
Ah...
On je ceo njen život. Rad je, po njenom mišljenju, njihov zajednički.
A ti si njen advokat? Zauzeo si se za njenu slavu.
Zabrinuo sam se zbog toga.
Ja jednostavno govorim o njihovoj istoriji.
Ništa-Ništa više. - Moramo da je vidimo. Hm?
Pravi se da se ništa nije dogodilo. - Ništa se nije dogodilo.
Sofija Andrejevna. Konačno, čast nam je da ste nas posetili.
Pa, znatiželjna sam da vidim kako stvari napreduju ovde na Teliatinkiju.
Dobro...
Šta je bilo?
Ah, vaši brkovi...
Ne, to je samo problem sa voskom.
Vladimire Grigoroviču, biću direktna.
Ne želim da budem vaš neprijatelj.
Naprotiv, oduševljena sam da je moj muž pronašao prijatelja
koji razume i deli njegove ideale. Ja samo želim ono što je razumno.
Želim priliku da procenim novi testament.
Ako se složite, onda sigurno možemo biti prijatelji.
Veoma ste ljubazni, Sofija Andrejevna, ali vam ne mogu pomoći.
Ne bez posebne dozvole vašeg muža.
Oh, on se složio. Zar nije, Valentine?
Nema svedoka koji može promeniti moj stav, bojim se.
Ali ću ja, naravno, porazgovarati sa Lavom Nikolajevičem prvom prilikom.
Vrlo dobro.
I ja isto želim da budemo prijatelji, Sofija.
Lav Nikolajevič je najvrednija stvar na svetu, za nas oboje.
Mi treba da sredimo stvari među nama.
Ostavite ga na miru. Pustite ga da radi.
Da.
Valentine Fedoroviču, biste li me ispratili do kuće, molim vas?
Ja...
Uh, ja ću pratiti... groficu nazad do kuće
i vraćam se na vreme za večeru.
Maša će biti presrećna.
Valentine Fedoroviču, dobili ste nešto na čuvanje od mene.
Jesam li?
Možeš sve da mi kažeš,Valentine.
Volim romantiku.
To je - Nije ništa. Zaista, ništa.
Mlada žena u tvom životu je ništa? - Maša je prijateljica.
Ljubavnica? Veoma - veoma dobra prijateljica.
Vidiš, zaboravio si da sam ja jedan iskusan čitalac,
tako da mogu da ti čitam sa lica, svako slovo..
Lepo i jasno.
Zaista?
Da li je voliš?
Mislim, valjda, da je volim. - Da.
To nije nešto što bi razumeli, oni takozvani učenici mog muža.
Oni nikada nisu razumeli ni reč onoga što je on ikada napisao.
Šta oni znaju o ljubavi?
Pokušaćemo da budemo efikasniji, završimo posao i vraćamo se.
I'm sorry. I'm sorry.
Oprosti. Oprosti.
Uplašio sam te? Jesi li dobro? - Dobro sam. - Oprosti.
Vratio sam se najbrže što sam mogao.
Bio je čudan dan. Lav Nikolajevič je...
Volim da ga slušam dok priča, ali danas sam se jedva skoncentrisao.
Sve...
Sve o čemu sam mogao da mislim si bila ti.
Mislim da sam te zbunila. - Ne.
Mislim da sam nas zbunila oboje - Ne.
Ja... Bio sam glup.
Bio sam iznenađen, ali nisam više uplašen.
Šta si ti...?
Maša.
Volim te, Maša.
Ovde.
Maša.
Maša! Imam...
Svim srcem,
priznajem da sam imao seksualni čin više puta!
Ali znaj da nikada nije bilo kao što je bilo sa tobom.
Čekaću te, onda.
Hoćeš?
Daj mi to.
Šta je? Čemu se smeješ?
"To je problem sa voskom".
Mislim da izgledam baš kao on.
Ti si srećan.
Pa, naravno da jesam.
Voli i budi voljen. To je jedina realnost koja postoji u svetu.
On je rekao to?
Da, Tolstoj je to rekao, ali i ja kažem to.
Ja sam to rekao, Maša, zbog tebe sam to saznao.
Pogledam u tvoje oči i mogu da vidim budućnost.
Mislim da si najhrabrija osoba koju sam ikada sreo.
Zadivljuješ me.
Ti veruješ više nego što ja znam kako.
Volim te.
Ti si čist, Valja.
Ti si to što sam došla da ovde nađem.
lvan, koji je stavio taj odvratan parfem?
Razumem da je ovo teško. To je delikatna situacija.
Ovamo.
Ovo moramo da raspravimo, odmah. Ne može više da čeka.
Što god se desilo, majka ne mora da sazna.
Mrzim što to kažem, ali grofica je postala sve opasnija i opasnija.
Oh, nije opasna. Brine za dobrobit porodice.
A mi brinemo za dobrobit čovečanstva
Bio si više nego razuman. - Jesam li?
Naravno da jesi.
Ona već kontroliše prihode od tvog imanja.
Molim te, poslušaj ga, tata. U srcu želi sve najbolje za nas.
Govorimo samo o pravima na tvoje reči, tvoje ideje.
Uz svu ljubav i poštovanje,
grofica je, takođe, zainteresovana za profit od tvog rada.
Žena mi je. Ona je deo mene. Bili smo zajedno svih ovih godina.
Ali ti si više nego samo muž i otac. Ona mora to da razume.
Najboljim interesima ljudi pripada jedan deo sa tvojim vlasništvom.
Vi pripadate i njima. - Neće. Nikada neće razumeti.
Šta ona radi?
Nestabilna je. Pitam se, nije li bolesna. Nažalost više je nego verovatno.
Znam da ti je teško, tata, ali moraš da budeš realan.
Njezino ponašanje je krajnje alarmantno.
Mislite da je zaista sposobna da upravlja konačnom podelom po vašem testamentu?
Pa, ne mislim.. ne mislim.
Kako se usuđuješ?
Bože! - Oh, Bože.
Šta to radiš?
Svi kujete zaveru protiv mene, i to u mojoj sopstvenoj kući!
Rodila sam ti 13-oro dece. Kako si mogao da me ovako izdaš?
Neka mi neko pomogne.
Samo napred. Samo napred.
Što ne daš njemu sve što imamo? Tvom debelom malom pederu!
"Šta će to biti, moj najdraži dragi, moj Vladimir Grigorovič?
Srce moje žene na poslužavniku? Želite njene bubrege, da posolim?
Ali, naravno, moj dragi Čertkov. Što god vam se sviđa,
kineski porculan, imanje, trajna autorska prava na što sam ikada napisao?
Oh, sve za tebe, ljubavi moja."
Daj mi to. - Ne.
Daj mi to, ti mala lasice! - Sofija!
Daj mi to! - Sofija. - Daj mi to!
Sada... - Mogu li da imam?
Ne mogu li da dobijem...?
- Ubićeš ga, mama.
Pa, to je ono što želiš, zar ne? Želiš da umre!
Lav.
Sve je u redu, u redu je. Izvedimo ga odavde.
Nisi me prevario ni za trenutak...
Znam tačno šta radiš...
Hoću da vidim testament.
To je moje pravo kao njegove žene, u ime Boga.
Čega se plašiš?
Tebe.
Bojim se tebe.
Štampa je krvoločna, Sofija.
Da sam želeo, mogao sam da te uništim! Bilo bi lako.
Onda im reci štao god želiš. Samo napred. Uništi nas!
Suviše poštujem Lava Nikolajeviča! Imaš sreću.
Zašto moj muž ne može da vidi za šta ste vi?
Da imam ženu kao što si ti, sam sebi bih razneo mozak!
Ili bih otišao za Ameriku.
Nadam se da se osećate bolje.
Voliš li operu?
Da.
Veoma mi je žao... zbog svega.
Ova arija je tako lepa.
O ženi koju je napustio čovek koga voli.
Svi smatraju da je veoma dirljiva...
u operi...
Naš zajednički život je posto nepodnošljiv.
Sedi, Valentine. - Zaista me očekuju u Teliatinki.
Ne, ne, ne, molim te. Hajde, uživaj u večeri.
Samo imamo neslaganja, kao svi bračni parovi.
Uprkos dobrim razlozima za to, nikad nisam prestao da te volim.
Naravno.
Ali sam Bog zna da mi nije lako. - Zašto bi ti bilo lako?
Ja sam posao tvog života, ti si posao mog.
To jeste ljubav.
Trebalo bih da idem. - Ne, sedi dole.
Oh, dakle... to je ljubav? Eh?
To te iznenađuje, dečače? - Mislio sam da bi mogli biti tiši, ali...
Nazdravlje. - Zdravlje... - On je ipak u pravu.
Ako ne možemo da živimo pristojan, miran život,
ako ne mogu da radim i... nađem malo mira, onda idem.
Ideš? - Ne Čertkovu, ali ću da odem.
Gde da odeš? - Dušan kaže da me ubijaš!
Onda odlazi! Idi bilo gde, molim te!
Mrzim te!
Mrzim to što si postao!
Grofice. - Idi. Ne.
Dušane!
Oh, Bože. - Grofice?
Grofice! - Jel' ona dobro?
Jel' ona dobro?
Sofija. Sofija, jesi li dobro? Otvori oči... Otvori oči.
Oh! Oh, moja leđa!
Oh, moja... Oh!
Oh, moja leđa.
Ležiš na viljušci...
Sedi uspravno i biće ti mnogo bolje.
Ako budeš dovoljno dobro odvešćemo te gore.
Hajdemo zajedno, grofice, dođite sa mnom.
Maša.
Oprosti.
Bilo je strašno tamo i danas.
Oni su se toliko voleli, siguran sam u to, siguran sam da se i sada vole,
ali vidiš u šta se to pretvori, a ti samo želiš da bi to mogao...
Ima li nečeg važnog?
Maša?
Ja se... Vraćam se u Moskvu.
Molim?
Čertkov je razgovarao samnom ovog popodneva...
Rekao je da bih bila mnogo korisnija tamo.
Što znači... - Znači da nas kažnjava.
Kažnjava mene.
Kažnjava me što sam prijatelj Sofije Andrejevne.
To je Čertkov.
Oboje smo ga razočarali, ali me nije briga.
Ni mene nije briga, ali ne možeš da odeš.
Razgovaraću s njim. Ubediću ga da sredi da ostaneš.
Ne. - Da? - Želim da odem. - Molim?
Napuštam pokret...
Sedni, sedni.
Ne možeš ostaviti Tolstoja. - Ne ostavljam.
Ne možeš ostaviti. - No, ne ostavljam.
Kad sam pročitala njegovu ispovest, to me promenilo Valja. - Da.
Kada je tražio slobodu.
Slobodu od besa, slobodu od vezivanja,
slobodu od svih sujeverja i besmislicai crkve.
Mislim, to me toliko promenilo.
I to je ono što sam i očekivala.
Mislim, zar se ne radi o tome?
Sloboda i ljubav?
One se mešaju u sve...
Pođi sa mnom...
Molim te?
Ne mogu...
Idem u svoju sobu. - Čekaj.
Maša.
Maša, molim te... Ne mogu...
Trebam te...
Znam da me trebaš...
Znam...
A- Y. A-Y.
A- Y.
Šta je bilo? Ne sećam se.
Bio je tvoj...? - Ne, ne, ne.
Odmaraj se...
Odmaraj...
Je li sve u dokumentu?
Dobar dan, Lave Nikolajeviču.
Je li to?
Zapamtite da će to osigurati...
da vaša kompletna dela žive kao javno dobro.
Monumentalno.
Vaša dela su prvenac ruskog naroda.
A sada će ih posedovati... zauvek.
Da?
Treba mi pero.
Oh. Naravno, naravno.
Ja, uh... - Šta?
Izgleda da nemam pero.
Ti si sekretar. Kako možeš da nemaš pero?
On je isto sekretar. Pitaj njega.
Valentine Fedoroviču, imate li pero?
Ja...
da.
Da, imam pero.
Jeste li dobro?
Ja sam zaverenik...
Ništa više...
Lave Nikolajeviču.
Smem li da vas pitam nešto što nema veze sa poslom?
Naravno, dragi moj.
Da li volite svoju ženu?
Vidiš, kada sam se udvarao Sofiji, bila je tako mlada i čista
Činilo se upravo nemogućim da sam je ikada mogao dobiti.
Nisam želeo da joj kažem kako sam osećao, i još...
nisam želeo da joj kažem ništa drugo.
Tako sam napisao dole niz slova i upitao je da li bi ih dešifrovala.
Prvo je bila potpuno zbunjena i mislila je da je neka vrsta igre ili tako nešto.
Pa sam joj dao znak. Jedan znak.
"Prva dva Y", rekao sam, "stoji za tvoju mladost,"
i to je bilo sve što sam rekao...
A onda...
dogodila se najčudnovatija stvar...
Jednostavno je izgovorila rečenicu:
"Tvoja mladost i tvoja želja za srećom surovo su me podsetiti na
moje godine i nemogućnosti sreće za mene. "
Cela rečenica, moja rečenica.
Kao da mi je pročitala misli.
Tog trenutka smo znali, oboje, da ćemo biti zauvek zajedno.
I prvih nekoliko godina, bili smo...
neverovatno,
zastrašujuće...
srećni...
A sada ovo.
Napuštam Teliatinki.
Zaista? - Da. Idem u Moskvu.
Ona te vuče za nos, dečko moj.
Gledaj, kažeš da je pokret o ljubavi.
I jeste. Ljubav koja nas uči.
Ljubav koja povezuje čitavo čovečanstvo.
Nikada nisam sreo čovečanstvo.
Samo sam sretao muškarce ili žene. Nesavršene ljude, nesavršene žene.
Da. Ali Lav Nikolajevič nas je isto učio
da ljubav ne može biti neodlučna. To ne može biti glupo.
Idi. Svima ćeš nedostajati.
Naš naivni sentimentalac...
Nastavi čišćenje.
Daj mi to.
Lavočka?
Kašnjikov želi da kupi tvoja autorska prava posle tvoje smrti.
Oh, pa da probam da umrem čim bude bilo zgodno.
Oh, hajde, ne budi luckast. Hajde, gledaj.
Vidi, ponudio je milion rubalja.
Kako ne možeš biti zadovoljan?
Ja ne pišem za izdavače, pišem za narod.
Pa, gde ćeš?
Valentin je u biblioteci. Želi da me vidi.
Lepo! Lepo, samo napred i neka tvoja nesretna porodica umre od gladi.
Ne vidim da iko umire od gladi u ovoj kući.
Naprotiv... naša privilegija me revoltira.
Pa, ti si prvi pošao tim putem!
Uvek jesi.
Pa, šta je, dečače moj?
Izgledaš nesrećan.
Šta želiš da mi kažeš?
Sofija!
Šta radiš?
Kako si mogao to da mi uradiš?
Nije ti dobro.
Ti... samo me povređuješ, stalno iznova.
Ni suzu nisi pustio dok su nas ostavljali bez ičega...
Ne znam više ni ko sam...
Čitala sam tvoj dnevnik...
Znam šta si uradio.
Ponašaš se kao sada, nisam imao izbora.
Daj mi pištolj. - Ne!
Molim vas, grofice. - Daj mi pištolj, molim te.
Voleo bih da noćas ostaneš ovde.
Da, naravno.
Valentine.
Ustaj. - Molim? - On odlazi.
Pakuj samo bitno.
Ništa što nije apsolutno neophodno.
Molim te, mora da požurimo.
Gde idete? - Tvoj kaput, tata. - Ne treba nam plan. Samo idemo...
Lampu. Mislim da je vrlo mračno noćas.
I aparat za klistir.
Sve je spremno.
Dušane, jesi li dobro?
Molim vas, idite pažljivo. - Jesi li dobro?
Tata?
Promenio je mišljenje. Vraća se u kuću.
Želite da se vratite?
Ne.
Ovaj život je sada iza mene.
Pomozi mi da se popnem. - Da, naravno.
Daj ovo Sofiji. - Da.
Vrati se, budi dobro.
Ne plači, ne plači...
Poslaću po tebe kad budem mogao.
Vozi.
On je otišao.
Za dobro? - Mislim da je tako, da.
Oh, Saša, draga, znam da znaš gde ti je otac.
Pa, draga, molim te, nije vreme da igramo igre, molim te?
Grofice, imam... ovo za vas.
Moj položaj u kući je postao nepodnošljiv...
Ono što sam sada uradio ljudi su često radili...
ostave svoj ovozemaljski život iza
da provedu svoje poslednje dane u miru i samoći...
Ribnjak.
Mama! - Grofice!
Molim te, mama!
Molim te da ovo razumeš i nemoj polaziti za mnom,
čak iako otkriješ gde sam.
Tvoj dolazak bi mogao i da pogorša naš položaj
a ne bi promenio moju odluku.
Majko!
Molim te da mi oprostiš za sve sam ti uradio,
baš kao što sam ja tebi oprostio celom svojom dušom
za sve što si ti učinila meni.
Grofice!
Mama!
- Imam je!
Ovde! Ovde! - Uzmi je! Uzmi je. - Mama!
lvane, lvane, idi u kuću. Dovedi doktora, brzo, brzo!
Okreni je. Okreni je, hajde.
Oh, Bože. Hvala Bogu.
lvane, idi na stanicu. Saznaj koji je voz uzeo.
Za Boga miloga.
Hajde, hajdemo. Vodimo te u krevet.
Spremna, i, gore. Eto... - Idemo...
Hvala vam.
Izvoli... čaj.
Iscrpljuje samu sebe.
Spavala je skoro četiri sata.
Drago mi je da može da spava. Bol se malo smanji.
Buka se malo smanji.
Uđite.
Poruka, gospođice. - Za mene?
Od vašeg oca.
Moja draga Saša, morao sam da stanem i odmorim se u Šamardino.
Ja ću sačekati ovde da mi se pridružiš.
Molim te zamoli Valentina da ostane i pazi kasnije na tvoju majku.
Kada stigneš, nastavićemo put na jug zajedno.
Tvoj voljeni otac.
Svi su otišli.
Ja sam ovde.
Oh...
Pišeš svojoj devojci. Oh, kako je to divno.
Nisam siguran da je moja devojka. - Ali veruješ da ćeš je opet videti.
Nadam se, veoma. - Da.
Da.
Znam da ti znaš gde je on, Valentine.
Sofija Andrejevna... - Ne tražim da izdaš njegovo poverenje.
Samo te trebam da odeš kod njega. Zaista.
Moram da ga vidim. Moram da pričam s njim.
Ne želim da pravim scenu. Možeš da mu to obećaš... Ja...
Samo želim da ga vidim...
"Tolstoj napustio kuću, gde i kuda, nepoznato."
"Saga o Jasnoj Poljani takes flight."
To je Tolstoj.
Nadam se da sve to nije suviše za njega.
Ah... Gde smo?
U redu je. Sve je u redu.
Dozvoli da ti izmerim temperaturu.
Hajde.
Pažljivo po ovim stepenicama.
Došli smo na kraj sveta.
Astapovo Južna Rusija
Ovo je šef stanice.
Vrlo je ljubazan. Kaže da možemo biti u njegovoj kući koliko god želimo.
Nema krčme u blizini, tako da smo srećni.
Da, veoma srećni. - Da.
Biće ti udobno ovde, tata.
Mi ostali, naći ćemo krevete, ili ćemo spavati na stanici.
A onda ćemo na naš put.
Da. Da, tata. Mi ćemo na naš put.
Izvinite?
Hteo bih da pošaljem telegram, molim.
Uh...
U Astapovu. Stop.
Tolstoj je bolestan. Stop.
Visoka temperatura.
Možete poslati grofici Sofiji Andrejevnoj Tolstoj,
Jasna Poljana, Pokrajina Tula.
Molim te vrati se. Molim te vrati se.
Zabrinutost za zdravlje Lava Nikolajeviča su izrazili
različiti ljudi kao g- din Henri Džejms
i g-din džozef Konrad.
Temperatura Lava Nikolajeviča trenutno je 40 stepeni Celzijusa.
Odnosno 104 stepeni Farenhajta.
Njegov krvni pritisak, visok je, 180 sa preko 100.
Međutim, treba dodati,
držanje Lava Nikolajeviča
i mentalno zdravlje... - Bulgakov!
su odlični kao i uvek.
Gde je on? Vodi me k njemu. - Ovamo...
Otišao je. To je začuđujuće. On je, zapravo, konačno napustio.
Veoma je bolestan, suviše bolestan da putuje. - To je trijumf za pokret.
Izgleda tako mali.
Tata.
O, to si ti.
Moj dragi prijatelju,
šta je sve ovo?
Pa, morao sam da te vidim.
Hvala ti.
Imamo toliko toga da uradimo.
Jesi li video Sofiju?
Nisam u stvari, ni pokušao.
Ona će doći.
Ne znam kada će da dođe, ali će doći. To znam.
Bićemo spremni. - Spremni za šta?
Žao mi je, ali, bojim se da je vreme za vaše ispiranje creva.
Ne izvinjavaj se, prijatelju.
Tvoja ispiranja creva su postala svetske vesti.
Moja jedina briga je da vratim kopije u London na vreme.
Dobro jutro, gospodo.
Siguran sam da će vam svima biti lakše kao meni, da znate da...
Lav Nikolajevič je spavao noćas relativno mirno
Njegova temperatura i dalje je 40 stepeni Celzijusa.
A krvni pritisak i dalje visok.
Kao što je rečeno, međutim,
njegov um ostaje agilan i pun snage.
To je grofica. - Naravno, moramo se setiti...
Je li ona ovde? - To je groficas.
Hajde da vidimo. - Gde je?
To je grofica! - U kom je vagonu?
Grofica! Tamo je ona.
Grofice Sofija.
Ona dolazi ovamo.
Ne pre nego prestane da im govori laži i nabroji moje zločine.
Pustite da govorim s njom.
Želim da vidim svog muža.
Da.
Ja ću, um...
Želim da ga vidim, odmah!
Groficeee! Grofice!
Oh, Valentine. Želim da ga vidim, molim te.
Nisam siguran da je pravo vreme, grofice.
Da, jeste. Pravo vreme za mene.
Da li ste imali neki kontakt?
Možda je bila bolja ideja, grofice, stvarno, da ste samo sačekali...
Otišao je samo zbog vas.
Grofice!
Želim da vidim svog muža.
Preslab je da te sada vidi, majko.
Nije preslab da vidi tebe. Nije preslab da vidi tog...
Da li zaista želite da to učinite ovde?
Znači ja sam leprozna pred vratima, dok on spava sa samim đavolom.
Čertkov je ovde jer je otac tražio da dođe ovde.
Je li to istina? - Da.
Pa, je si li mu rekla da sam se zamalo udavila u ribnjaku?
Nije ni trebalo. Sve je bilo u novinama.
Molim vas, dopustite da vas vratim. - Šta je rekao?
Rekao je, da ako bi se ti ubila, on bi se uznemirio.
Bio bi uzrujan? - Strahovito uzrujan.
Ali nije mogao drugačije uraditi osim ovako kako jeste.
Želim da ga vidim.
On je moj muž. Nije tvoj muž. - Oh, ti si nepodnošljiva.
I ti si kučka kamenog srca, moja kćeri.
Izgubila sam petoro dece!
Zašto nisi mogla jedno od njih da budeš ti?
Je li upravo to rekla?
Jesi li završila?
Valentine, bi li me vratio, molim te? - Da, naravno.
Molim, napravite prolaz. Prolaz... prolaz.
Ponašala sam se prilično loše, nisam? - Ne, grofice.
Ne, ne brinite.
Ovde. Za tebe.
Je li čista? - Naravno da je čista.
Dušane, šta je bilo?
Slušaj ga.
Ja sam neki doktor, zaboga.
Sofija?
Šta je to?
Što je to?
Ona je došla, zar ne?
Ona je ovde. - Priviđaju ti se stvari.
Saša!
Gde je tvoja majka?
Ona je kod kuće.
Ako želi da me vidi, ne mogu je odbiti. - Da.
Hoće li ona da dođe ovde?
Ja ne...
Nema načina da...
Nema načina da... šta?
Poslao bih drugi telegram, molim vas.
U Astapovu. Stop.
Tolstoj bolestan. Stop.
Srce mi puca. Stop. Molim te dođi.
Možete poslati na Maša-
Marija Filipovna Melinova.
Lagali ste ga.
Spusti glas.
On želi da je vidi. Čuli ste, rekao je.
I šta tačno ti misliš da će ga odvesti odavde?
Ne znam. Bili su u braku 48 godina.
Reći ću ti tačno šta će ona doneti. Taštinu, metež i buku.
Obećala mi je da neće... - Obečala ti, šta? Šta? Šta?
Video si je samo četvrtinu, moj dečaček.
Zaista mislite da je sposobna da se obuzda od ponašanja kao luda žena?
Celi život su zajedno. Zašto negirate to?
Postao si žrtva njene romantične besmislice.
A namerno zaboravljaš da je. htela da uništi sve što radimo
Ona putuje ovde s malim nauljenim sveštenikom.
Zadržačemo i dalje sveštenika. - Ti ljudi su lešinari... Valentine.
I čekaju da se spuste do poslednjeg trenutka
sa dobrodošlicom za povratak u Crkvu.
To je njihova fantazija. Držati i dalje sveštenika.
Oporuka na samrtnoj postelji.
Imaš li uopšte pojma koliku štetu će napraviti?
Sve što je sanjao... sve... za šta smo radili... će nestati.
Jednostavna, plemićka smrt... je ono što želimo.
To je on želeo.
Ne, ti si želeo da stvoriš ikonu.
I ti želiš da ljudi kleče ispred slike koju si stvorio.
Ali on to nije želeo.
Nikada nije želeo to. To mu neće dati mir.
Želeo je da je vidi. Pusti je da dođe.
Učiniću sve što je u mojoj moći da sprečim to.
Ta slika koju si želeo da stvoriš...
više će ličiti na tebe nego na njega.
Valentine?
Ne može biti tačno. Njegov temperatura pada.
Da.
Ali...
njegov puls... vidiš, on je...
Draga moja...
Da je pozovem?
On ionako ne bi znao ko je ona.
Da.
Obuci kaput, hladno je.
Grofice. Grofice, Možete li nam dati neke informacije?
Grofice, da li on umire?
Da li je mrtav?
Lavočka! Lavočkaa, dragi moj.
Oh, dragi moj, molim te oprosti mi, molim te!
Ja sam luda, sebična žena, ali te volim, dragi.
Molim te, veruj mi.
Molim te, molim te shvati me,
i molim te oprosti mi moju grešnost i moju zloću.
Majko.
Kontroliši se.
Jesam li vikala? - Da, moraš da se kontrolišeš.
Da.
Da, hoću.
Ne govoriš, ali te čujem...
Voliš li me, Lavočka?
Nikad nisam prestao, moja ptičice.
I nikada nećeš ni prestati?
Ne...
Nikada...
Niti me ikada više ostaviti?
Ne, nikada više.
Dobro...
Hajdemo kući...
Prvi prekid...
Drugi prekid...
Jutros u 6:10... velika duša otišla je sa ovog sveta
Lav Nikolajevič Tolstoj...
Maša.
Maša. Oh, Maša.
Žao mi je, ali umro je. - Znam.
Ali sam došla po tebe, Valja.
Došla sam po tebe...
Bog s tobom, Sofija Andrejevna.
Bog te blagoslovio!
Molićemo se za tebe, grofice!
Bog te blagoslovio, Lave Nikolajeviču.
1914. god. Ruski senat dodeljuje Sofiji autorska prava na sva dela njenog muža. Umrla je pet godina kasnije, u svom voljenom domu.
Vladimir Čertkov je ostao veran Tolstojevcima ostatak svog života. Umro je u Moskvi 1936.
Valentin Bulgakov je iz Rusije otišao u Prag. Postao je svetski poznat u Evropi kao pisac i iskren učesnik u pokretu pacifista. Umro je 1966.
Prevod: Žutooka-shadow